Tot arriba i
de vegades potser massa aviat. Em refereixo al final de l’assignatura “Història Contemporània de Barcelona”, un curs que per mi encara ha resultat
més curt, per haver-lo començat més tard. Malgrat tot, sembla mentida les coses
que he arribat a conèixer en tan poc temps sobre la història recent de la
nostra ciutat.
Farien falta moltes hores de lectura
tranquil·la per conèixer a fons cadascun
dels temes que l’Eva ha anat desgranant. La nostra Història Contemporània ha
tingut moments brillants i altres més foscos, però ha donat mostres de posseir
una empenta i un esperit gens
acomodatici. Per el meu bloc només he escollit episodis que hem resultaven
propers per diverses circumstàncies; d’altres, igualment interessants, els he
anat ajornant perquè m’ha semblat que potser els reduiria a un ball de noms i de xifres i ja vaig dir que no era aquest el meu propòsit en començar el bloc.
Només he tractat de mostrar alguns aspectes de la meva relació amb Barcelona,
sense reflectir punt per punt tot el que l’Eva ens anava explicant. La
complexitat d’una època en que es produïen grans moviments polítics i
sociològics, en un espai de temps reduït ja la podem trobar en les lliçons que
l’Eva ens ha anat enviant periòdicament per Internet.
Sóc filla de
la postguerra i d’ella només vaig viure les conseqüències, ignorant coses
importants del nostre passat com a país. La dictadura de Franco ens va
segrestar la nostra pròpia història i a casa meva, tot i estimar molt la nostra
ciutat i les nostres tradicions, no es parlava gaire de la guerra ni de cap
tema que pogués resultar problemàtic, i poc entenedor per les nostres ments
infantils; per a mi, la guerra havia estat una època fosca, cruel, en que hi va haver molta fam, molta
por, i molts morts, però ignorava perquè s'havia produït. A la meva escola, encara se’n parlava molt menys. Els
criteris restrictius del nacional-catolicisme, impedien qualsevol incursió per
terrenys que no fossin els que marcava la dictadura.
Recordo que quan
estudiàvem la “Historia de España”, aquella rància història farcida d’episodis d’un heroisme
exagerat, les monges del meu col·legi, originàries de Lleida, quan arribàvem
als últims capítols, tenien el bon criteri de tallar en sec i fer-nos tornar
als inicis del llibre, els ibers i els celtes, que no comprometien gens. Vull pensar que ho feien per vergonya i els agraeixo molt el detall. He comprovat que altres companys d'aquest curs no van
tenir tanta sort i els va tocar haver d’empassar-se les doctrines de la falange i del "glorioso alzamiento". Suposo que en les classes de batxillerat devia ser obligatori aquests adoctrinament, però les que fèiem comerç ens en vam lliurar.
Faré un resum
anàrquic i desordenat d’algunes de les matèries que hem tocat en aquests mesos i que no han sortit en el meu bloc. Amb
l’Eva ens hem passejat per les dues Exposicions Internacionals, la de 1888 a la
Ciutadella i la de 1929 a Montjuïch, hem patit veient barbaritats a dues bandes, com la Setmana
Tràgica, amb la crema d’esglésies i l’afusellament
de Ferrer i Guardia i posteriorment, també amb els assassinats en l’època del pistolerisme. Hem
vist com naixien ideologies polítiques diverses: l’anarquisme, el socialisme
o el lerrouxisme i com creixien els moviments obrers amb noves organitzacions sindicals.
![]() |
Restes del Gran Casino de la Rabassada |
![]() |
El Comte de Güell |
Hem sabut que a la carretera de la Rabassada va existir un Casino fabulós del que actualment tan sols queden rastres de parets en ruïnes. I també que ja al llunyà 1909, es va crear una societat dedicada a la promoció de Barcelona titulada “Sociedad de Atracció de forasteros”, una entitat semiprivada, subvencionada per l’Ajuntament i la Diputació que publicava la revista “Barcelona Atracción”.
També hem conegut
a personatges significatius per la ciutat com Eusebi Güell, Comte de Güell, gran mecenes de
Gaudí i responsable de les grandioses obres d'aquest arquitecte; també hem tingut notícia del mecenatge d'una dona de nom exòtic, Dorotea de Chopitea, benefactora de moltes obres catòliques i socials, i hem volgut recuperar la memòria d'un personatge injustament oblidat, Josep Comas i Solà, astrònom que descobrí
nombrosos asteroides, entre ells un petit planeta que batejà amb el nom de
Barcelona.
![]() |
Primo de Rivera |
També hem conegut alcaldes emblemàtics per la ciutat, com Rius i Taulet o Bartomeu Robert, que té el seu monument a la Plaça Tetuan, i altres, com Joan Pich i Pon, famós per les seves relliscades verbals (piquiponades). I ja en plena època franquista, hem recordat a Josep M. de Porcioles, responsable de molts disbarats urbanístic i a Joaquim Viola, assassinat amb la seva dona, posant-los una bomba al pit.
Hem vist com
Catalunya prosperava obrint noves indústries i com florien a la seva ombra artistes de nivell excepcional, que omplien la
ciutat amb unes obres modernistes que sòn les que han donat fama a l'actual Barcelona; també hem
vist com l’esperit emprenedor que ens ha caracteritzat, ha mirat d’avançar en matèria de desenvolupament, en l’època de la Mancomunitat i més tard, als anys trenta, amb un moviment encapçalat per un grup d'arquitectes, el Gatcpac, que proposava una arquitectura moderna i racional per la ciutat.
Tampoc hem deixat de banda fer un recorregut per barris de vivendes socials, i per barris de barraquisme, tan presents en la nostra ciutat fins fa poques dècades, a causa de l'immigració de milers de persones, que, des d’Andalucia, Extremadura o Múrcia, venien a instal·lar-se a Barcelona, cercant un treball que allà no trobaven.
![]() |
Barraquisme a Montjuïch. |
Tampoc hem deixat de banda fer un recorregut per barris de vivendes socials, i per barris de barraquisme, tan presents en la nostra ciutat fins fa poques dècades, a causa de l'immigració de milers de persones, que, des d’Andalucia, Extremadura o Múrcia, venien a instal·lar-se a Barcelona, cercant un treball que allà no trobaven.
Durant el curs hem comprovat abastament que moltes iniciatives de millora i progrés s’han fet gràcies a l’esforç de molta gent d'aquí. Per part de l’estat, els avenços sempre s'han seguit de lluny i amb recel, sovint amb animadversió o la majoria de vegades han estat directament anul·lats per l'autoritat de torn. En certs moments hem vist reflectir-se unes conductes i unes situacions semblants a les d'ara. En resum, ha estat un curs interessant i profitós, un curs que convida a fer una comparativa de l'ahir i de l'avui, i dels camins que ens han portat a l'actual Barcelona.
![]() |
Joan Maragall |